EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
NORDIRLANDS POLIS
Jag hade jobbat den dagen på en karibisk restaurang.
Det var varmt. Det åskade och regnade.
David och jag tog en drink efter jobbet.
Vi gick till en pub. Jag minns inte vad den hette.
Vi träffade Susan Harper där.
Hon bjöd hem oss till sitt hus. Hon delade huset med nån,
men det var ingen där.
- Vi gick upp till hennes rum. - Alla tre?
Ja.
Vad hände?
Hon och David hade sex.
Och du?
Jag tittade på.
Vilken sorts sex?
Vanligt sex.
Vad hände sen?
David gick.
Han gick ut för att dricka mer.
Han lämnade oss där.
Fortsätt.
Vi...
Jag erbjöd henne att prova nåt nytt.
Vadå?
En sexlek.
Det var en olycka.
Var ni med på det båda två?
Ja.
Hur kunde David Alvarez dömas för det om han inte ens var där?
Och varför mord? Varför inte dråp?
Det är komplicerat.
Hittade David Alvarez nånstans att dricka?
Vet inte. Han kom aldrig tillbaka.
Kan jag få lite vatten?
Har du...
fått tillbaka några minnen angående de andra anklagelserna?
Nej.
Det ser illa ut om du slutar svara nu.
Tänk på vad du säger.
Var du ensam med Susan Harper vid det laget?
- Ja. - Vad hände sen?
Jag föreslog nåt mer spännande än sexet med David.
Vadå?
Jag hade experimenterat.
Med?
Bevis 132.
Jag har aldrig sett de här.
- Medger du att det är du? - Nej, inte alls.
FÖRHÖRSRUM 2 KAMERA 2
Du experimenterade med strypsex.
Drog du in Susan Harper i det?
Jag råder dig att inte svara på frågan.
Ja.
Hur då?
Specifikt.
En plastpåse runt hennes huvud.
Knuten runt halsen?
Nej, bara en tunn plastpåse.
Band du hennes händer?
Nej, hennes händer var fria.
Var det ditt förslag att använda påsen?
- Ja. - Varför det?
Av samma skäl som på bilderna.
Jag ville känna kontroll och tappa den,
känna mig mäktig...
känna mig svag, eller skräckinjagande...
- eller att nån litar på en. - Skulle du ta bort den?
Hon skulle göra det.
Vid orgasmen skulle hon slita bort påsen...
Hjärnan fylls av syrerikt blod
och det leder till en euforisk känsla.
Eller döden.
- Ja, tråkigt nog. - Tråkigt?
Förstod hon riskerna?
- Det tror jag. - Förklarade du dem?
Jag minns inte.
Varför tog du inte bort påsen åt henne
om hon förlorade medvetandet? Såg du inte att hon kvävdes?
Jag tittade inte på henne.
Jag utförde oralsex.
Vi hade druckit och tagit kokain. Det var kanske därför hon dog.
Ändå är det David Alvarez, som inte ens var där vid den tidpunkten,
som avtjänar ett livstidsstraff för mord.
Det var hans val.
Varför tror du att han gjorde det valet?
Vet inte. Du får fråga honom.
Vad gjorde du när du såg vad som hänt?
Ringde du efter en ambulans? Ringde du polisen?
- Nej. - Varför inte?
- Det slog mig inte. - Vad gjorde du?
Städade.
Förklarar det tvättbaljan vid sängen?
Ja.
Jag hämtade vatten och tvättade henne.
Jag hällde ut det i badkaret och tänkte ställa tillbaka baljan i köket.
Jag måste ha glömt det.
Vilken färg hade baljan?
Grön, tror jag.
Lämnade du henne där på sängen?
- Ja. - Vad gjorde du sen?
- Jag vandrade runt på gatorna. - Och sen?
Jag lämnade London. Jag kom till Belfast.
- Var det då du blev Paul Spector? - Ja.
Pratade du med David Alvarez?
- Nej. - Aldrig?
Nej.
Jag frågar igen.
Varför tror du att han tog på sig skulden?
Han måste ha känt att det var rätt.
Men varför skulle han tycka...
att det var rätt att ta på sig skulden?
Säg det du.
Han sa att han stod i skuld till dig.
Hon talar.
Han sa att han stod i skuld till dig
eftersom du skyddade honom som barn.
Gjorde jag?
Du sa
att fader Jensen inte förgrep sig på dig på Gortnacul.
Du gjorde dig motbjudande, så att han inte skulle röra dig.
Det minns jag inte.
Jag minns inte att vi har pratat förut.
Alla pojkarna där kränktes på nåt sätt.
Ingen kom undan.
Faktum är...
att en del valdes ut för specialbehandling.
Och du var en av fader Jensens favoriter.
Han gav dig ett smeknamn.
Han kallade dig "gullgossen".
Du var hans favorit ett helt år.
När du skulle välja en efterträdare
hoppade du över David Alvarez.
Du valde en annan pojke.
Han var evigt tacksam för det.
Eller åtminstone tills det stod klart
att vännen han skyddade från en olycklig dödlig olycka...
var en vän som var i början på sin karriär som seriemördare.
Sluta spela teater, Peter.
Erkänn.
Våga göra det rätta
och erkänn att du minns allt.
Du minns allt.
Ursäkta, men du påverkar avsiktligt min klient.
Jag vill att det här stryks från utskrifterna.
Var du inte rädd att polisen skulle jaga dig?
Jaga Peter Baldwin, menar du?
Som inte ens hade nån fast bostad i London?
Nej.
Ett år senare var jag Paul Spector, bodde i Belfast
och skulle snart gifta mig och få ett barn.
Jag tänkte inte så mycket på Alvarez och Susan Harper.
Vet ni...
Jag har fått höra mycket om Paul Spector sen jag blev skjuten.
Först blev jag förskräckt.
Men sen medger jag...
att han började fascinera mig...
Håll dig till fakta kring Susan Harpers död...
och undvik att spekulera i sånt du inte minns.
Spekulationer fascinerar mig.
Jag lade tydligen Sarah Kays underkläder
på sängen i form av hennes kropp.
Det brukade jag göra som barn.
Lägga min mammas kläder på sängen
i form av hennes kropp och låtsas att hon var där.
Jag blev upphetsad.
När jag var lite äldre, 12, 13...
skaffade jag kvinnounderkläder när jag kunde.
Jag onanerade med dem.
Är det perverst?
Var det början på nåt som gjorde att jag hamnade här?
Eller hände det tidigare?
Gortnacul?
Eller ännu tidigare? Vid mammas död?
Jag vill veta. Jag vill lära känna mitt riktiga jag.
Sluta gömma dig bakom minnesförlustens mask, då.
Alla bär masker i viss mån.
Du gör det definitivt.
Det finns minnen...
Tankar som känns som minnen...
som börjar komma tillbaka.
Vi har tappat bort syftet med det här förhöret.
Och jag hör en röst.
En röst som säger: "Vi förlorar honom."
Så...
nån måste ha brytt sig om ifall jag överlevde eller dog.
Det var jag.
Det var min röst.
Och jag brydde mig.
Jag tyckte att döden vore för enkel för dig.
En för enkel utväg.
Jag ville inte att du skulle lura systemet.
Det vill jag fortfarande inte.
Jag vill att du straffas för brotten du har begått.
Rose Stagg hade rätt om dig.
Hon såg rakt igenom dig...
och din barnsliga önskan om en fängslad publik.
Du vill bara bli sedd.
Du vill stå i centrum,
få specialbehandling
och göra ett avtryck.
Men det är bara en föreställning. Alltihop.
Du spelar teater för mig, för advokaten...
för läkarna, din sköterska,
din psykiater, till och med din familj.
Det är bara...
en enda stor föreställning...
för att skydda dig...
mot det fruktade svarta hålet i ditt hjärta.
Vet du vad, Paul?
Det är dags att växa upp.
Det är dags att ta ansvar för vad du har gjort.
Vi avslutar den här patetiska charaden.
Jag måste insistera på en paus.
Jag och min klient måste förebereda en skriftlig redogörelse
angående Susan Harpers död.
Förhöret avbryts kl. 15.47,
så att Paul Spector kan rådgöra med sin advokat.
Hämta vakten.
Mördare!
Släpp mig!
Rör mig inte! Hör du?
Våga inte röra mig!
Har du druckit?
Följ mr Healy ut.
Var är den jäkla ambulansen?
Det kommer bli bra.
Kör.
Kör!
Jag skakar.
- Hur mycket såg du? - Min skärm dog.
Överfallet på Gibson...
Det var inte allt.
Synd att det skulle sluta så.
Sluta? Vad menar du?
Vi kan inte företräda honom nu.
Varför inte?
Jag har aldrig sett sånt våld förut.
Vad var det vi bevittnade? Precis det som du beskrev.
Deras besatthet av varandra. Hans onda sida kom fram under press.
Om Larson inte hittar bevis på en dissociativ störning,
en dubbelnatur, ska vi hitta en psykiater som gör det.
Vi hävdar "oskyldig på grund av sinnesförvirring",
eller "skyldig, men sinnessjuk".
Jag kan inte, Sean. Jag kan inte vara i samma rum som han.
Jag förstår. Du beundrar henne. Du vill bli som hon när du blir stor.
Om du inte kan fokusera på den anklagade
ska du inte vara försvarsadvokat.
- Inte brottmålsadvokat heller. - Visst.
- Vadå? - Du får klara dig själv.
Gapa.
Bit ihop.
- Gör det ont? - Nej.
Inget som knakar? Har du problem med synen?
Nej.
Du har en liten fraktur på kindbenet.
Du får äta mjuk mat i två veckor.
Blödningen är imponerande,
men såren är små. Det kan behövas ett stygn eller två.
Spola rent såret med koksalt, så ska jag ta en titt.
Kan du lägga dig ner?
- Gör det ont? - Lite.
- Ska jag kolla efter blod i urinen? - Ja, tack.
Jag vill behålla dig för observation.
Det behövs inte.
Oroa dig inte, bara en natt och frukost.
Jag kommer och syr ihop ögonbrynet.
Jag tänkte titta till dig innan jag går.
Vad är klockan?
Strax efter två.
Det är nionde natten i rad. Jag har jobbat 17 timmar.
Jag är för gammal för det.
Du är säkert glad att jag räddade hans liv.
- Hur är det med Tom Anderson? - Armen är bruten.
De har dragit den i rätt läge.
- Herregud. - Han är hemma med armen i gips.
Med tanke på...
att risken för posttraumatiskt stressyndrom minskar
om man inte sover efter en hemsk upplevelse, kanske jag borde...
hålla dig vaken lite till.
Har du inget hem att gå till?
Jo. Jag har faktiskt fru och fem barn.
Den äldsta är 12 och den yngsta sju månader.
Om jag går hem nu...
blir det blöjbyte och matningen klockan fyra.
Jag kan lika gärna sitta här ett tag.
Jag ska ställa några frågor.
Jaså?
- Ja. - Gör det, då.
Gillar du blommor?
Javisst.
Kan du spela nåt instrument?
Jag spelade fiol när jag var liten.
Har du nånsin varit lycklig?
Och i så fall när?
När jag var barn,
innan min pappa dog.
Har du några riktiga vänner?
Några. Ja.
Har du nånsin önskat att nån skulle dö?
Ja, det har jag.
Är du bra på att simma?
Mycket.
Är män eller kvinnor starkast?
- Vad tror du? - Kvinnor, utan tvekan.
Det är dags att ni tar över.
Det kommer ju ändå att ske, så varför inte skynda på det?
Vilken är din favoritårstid?
Våren.
Har Spector varit ett hot mot sig själv eller andra senaste veckan?
Inga regelbrott har förekommit sen han kom tillbaka.
Kan man utläsa nåt mer av undersökningarna?
- Har du hittat några motsägelser? - Nej, det har jag inte.
Det är föga förvånande med tanke på hans professionella kunskap.
Det ligger i din natur
att förmoda att osynliga, omedvetna processer ligger bakom minnesförlusten,
och enbart exceptionella läkare skulle ta risken
att skriftligt hävda att nån spelar sjuk.
Men med all respekt...
anser jag ändå att du ska göra det.
Gör du?
CT:n med och utan kontrast var normal.
Magnetröntgen av hjärnan och ryggmärgen visade normala resultat.
Inget i de neurologiska undersökningarna pekar på en hjärnskada.
Han har en bakgrund som lögnare och mycket att vinna
på att överdriva och fabricera symptom,
så minnesförlusten måste vara spelad.
Han har visat hur farlig han är.
Han måste spela.
- Det är inte jag. - Va?
Jag tittar på min kropp och det är inte jag.
Det tar bara ett tag att vänja sig.
- Ta det här. - Tack, sir.
Vi har fått en rapport från ungdomsanstalten.
- Katie Benedetto har skadat sig själv. - Hur då?
Hon har skurit sig med ett ben.
Va?
- Hon måste ha hittat det i maten. - Herregud.
Har du ett lyckligt minne från nån del av ditt liv?
Jag trodde att jag hade ett svart hål i mig...
som inget kunde fylla.
Sen fick jag en dotter.
Jag minns första gången jag fick henne att somna.
Jag stod med henne i famnen... och vaggade henne.
Jag tittade på henne hela tiden. Hon tittade upp på mig.
Jag kände att hon litade på mig...
och att hon kände sig trygg.
Det måste hon ha gjort för hon slöt långsamt ögonen...
och sen somnade hon.
Det är ett fint minne.
Varför överföll du Stella Gibson?
Varför bröt du den unga mannens arm?
Det finns en synlig och en osynlig värld.
Det är därför folk råkar illa ut.
Går det att behandla mig?
Javisst.
Bota?
Det är nåt annat.
Vad skulle du göra om jag var din patient?
Försöka få dig att se saker och ting som de är.
Utveckla klartänkthet och öppenhjärtighet.
Försöka utveckla din kapacitet
att uppleva en känsla utan att nödvändigtvis förverkliga den.
Försöka få dig att se skillnaden mellan tanke och verklighet.
Jag kan tänka mig att du är en bra pappa.
Vad menar du med "bra pappa"?
Nån som är närvarande...
och finns där för sina barn.
Har nån nånsin berättat att man kan ha mardrömmar som man inte minns?
Har din mamma eller pappa berättat det?
Ja, mamma tog med mig till doktorn en gång.
Har du haft mardrömmar sen du kom till Joan och Stephen?
Jag tror inte det.
Det har hon inte. Hon har sovit bra.
Pappa sa att han hade mardrömmar som jag när han var på barnhemmet.
Jaså?
Sa han vad han drömde om?
Hemska saker.
Vad känner du för din pappa nu, Olivia?
- Jag älskar honom... - Men?
Jag ska nog inte träffa honom på ett tag.
När tror du att du träffar honom igen?
När jag är vuxen. Eller om jag får barn.
Om jag får barn, kanske jag tar med henne för att besöka honom.
Vad har hänt med ditt ansikte?
Jag var med om en bilolycka.
Nej, det var jag inte.
Paul Spector överföll mig.
Jag har såna märken.
Visa mig.
Det kan jag inte.
Varför inte?
De sitter på låren och fotsulorna.
Jag ville inte att nån skulle veta eller se dem.
Det var privat.
Varför gjorde du det?
Av samma anledning som du.
Vilken anledning är det?
Ilska.
Vad var du arg över?
Min pappa.
Varför det?
Han dog.
Hur då?
Han var sjuk.
Hur gammal var du?
Fjorton.
Min pappa tog livet av sig.
Jag trodde att det var en olycka.
Han valde att köra motorcykel.
Trots att jag oroade mig för honom när han gick ut...
och varje kväll han kom hem sent.
Han älskade motorcykeln mer än mig.
Han älskade känslan av fart mer än sin enda dotter.
Det kallar jag inte en olycka.
Är det därför du kastar bort ditt liv?
Du vet att du inte kan få honom tillbaka...
hur mycket du än försöker.
"Det var en gång en handlingens man
Som sådde trädgården full av frön
Men när de började växa
Var det som en trädgård full av snö
När snön började smälta
Var det som ett skepp utan skrov
När skeppet började segla
Var det som en fågel utan stjärt
När fågeln började flyga
Var det som en örn på himlen
Och när himlen började mullra
Var det som ett lejon vid min dörr
När min dörr började spricka
Var det som en piska på min rygg
Och när min rygg började smärta
Var det som en pennkniv i hjärtat
Och när mitt hjärta började blöda
Var jag död, död
Död"
VAR JAG DÖD, DÖD DÖD
Jag behöver en tjänst.
Jag vet att allt känns besudlat...
smutsigt...
men det är det inte.
Alla hör de där rösterna inom sig.
De säger åt en att man är en besvikelse
och att ens jobb inte betyder nåt...
att det inte är bra nog, tar för lång tid, eller är för svårt.
Men när det är tufft...
behöver vi tuffa drömmar.
Men riktiga drömmar, inga lögner.
Inte nåt overkligt som Paul.
Du måste kämpa, Katie.
För som det är nu...
är du i fara.
- Vad är det här? - Din choklad.
Jag vill inte ha den. Jag vill ha samma som han.
Du har diabetes. Det är specialchoklad.
Jag gillar inte det. Jag vill ha samma som han.
Det luktar hundchoklad. Jag tänker inte äta det.
- Det är det här eller inget. - Ge mig pengarna tillbaka, då.
Jag har använt dem till det du bad om.
Jag vill ha pengarna tillbaka!
- Lugna ner dig, Mark. - Jag äter inte den skiten. Jag vägrar!
Lugna ner dig, annars bältar vi dig.
Vad sa du? Kallade du mig homosexuell?
- Jag kallade dig ingenting! - Du kallade mig homosexuell!
Lugna ner dig.
Alla behöver kärlek och ömhet.
Det finns för mycket död och undergång.
Men de som älskar en borde...
värma en som solen.
Få en att må bra...
inte kyla en med avsky och hat.
Ilska fräter sönder vår tro på att nåt gott kan hända oss.
Paul har kuvats av sin ilska...
sin vrede.
Och du...
Du skadade en vän för att imponera på honom.
Men han bryr sig inte.
Han vet inte ens att du existerar.
Kom igen.
Akta huvudet!
Kom igen!
Spring! Dörren!
Dra åt helvete!
Dra åt helvete allihop!
Dra åt helvete!
Du och jag var så älskade...
även om våra pappor inte kunde stanna hos oss.
Vi kanske båda behöver en famn att sörja i...
men det måste vara nån som känner vår smärta,
inte nån som gottar sig i den.
Inte nån som överger oss.
Herregud. Ring efter en ambulans.
Ring efter en ambulans! Var är Spector?
Var är Spector?
Kolla behandlingsrummet, säkerhetsrummet!
Kolla köket!
Fan!
Baileys rum!
Herregud.
Få ner honom.
Fort. Akta huvudet.
Ta bort bältet.
Paul.
Ursäkta.
Gibson.
Okej.
Vad är det?
- Jag måste gå. - Vad har hänt?
Det kan jag tyvärr inte berätta.
Är det Paul?
Hej då, Katie.
Herregud. Dr Larson...
Jag är ledsen.
Jag är hemskt ledsen.
Paul Spector som anklagats för fyra mord i Belfast
hittades död igår i ett sovrum på Foyle Clinic
där han befann sig för en psykologisk bedömning.
I morse startades en utredning gällande dödsfallet,
som inträffade medan han stod under bevakning av klinikens personal.
Spector, som var 32, hittades död kl. 21.31.
Man försökte återuppliva honom,
men han dödförklarades av läkare kl. 21.51.
Foyles ledande kliniker skadades också under incidenten.
Han är på sjukhuset och läget är stabilt.
Hans skador är inte livshotande.
En annan patient, Mark Bailey, 29 år, dödades.
Hans anhöriga har underrättats
och dödsfallet utreds.
Polisen letar inte efter nån annan gärningsman
till morden på Fiona Gallagher, Sarah Kay,
Alice Parker Monroe eller Joseph Brawley.
Alla dessa dödsfall kommer att utredas.
Inspektör Eastwood kommer att övervaka arbetet av utredningen.
Mot bakgrund av de senaste händelserna och från och med idag...
avgår jag från min tjänst
som chef för operation Musicman.
Polismästaren har godkänt min uppsägning.
Jag vill ta tillfället i akt
och tacka kommissarie Gibson för det hårda arbetet,
hennes plikttrogenhet
och hennes ledarskap under utredningen.
Tack.
Jag är ledsen, sir.
Sköt om dig, Dani.
Detsamma.
"Förr i tiden, när önskningar fortfarande gick i uppfyllelse,
levde en kung vars döttrar alla var vackra.
Men den yngsta var så vacker
att själva solen, som hade sett så mycket,
förundrades varje gång den sken på hennes ansikte.
I närheten av kungens slott låg en stor mörk skog.
Och i denna skog under en gammal lind fanns en brunn.
Under den varma dagen gick prinsessan ut i skogen
och satte sig på kanten av den svala brunnen.
För att fördriva tiden tog hon en gyllene boll
och kastade den i luften och fångade den.
Det var hennes favoritleksak."
Tack.
Tack. Sköt om dig.
"När hon låg i sängen
kröp han upp till henne och sa:
'Jag är trött och jag vill sova lika gott som du.
Lyft upp mig, annars berättar jag för din far.'
Hon blev väldigt arg
och kastade honom i väggen med all sin kraft.
'Nu ska du få frid, din avskyvärda groda!'"
Hon ska kyssa honom, inte kasta honom i väggen.
Det är i Disneyfilmen.
Det här är den riktiga historien.
"Men när han föll ner...
var han ingen groda...
utan en prins...
med vackra och vänliga ögon."
DEN SOM INTE ÄLSKAR ÄR KVAR I DÖDEN
Översättning: Annika Vasiliadou